3 o 1755- J^'^^ Mart. 



det ftora vcrldenes haf, forx) hånga tilhopa med 

 det Atlantifka, åfven bora vara hogre: foljaktcli- 

 gen kanutur det Medel-låndfta hafvet intet vatten 

 ucrinna til de andra omliggande hafven, genera 

 Undcrjordifka gängar 5 om än fådane vore tiij u- 

 tan vattnet IkuUe genom famma gängar fnararc 

 dragas in i Mcdel-hafvet ^ an ut, til des det med 

 de kringliggande hafven kommit i jämnvigt. 



§. 7. Emedan likväl icke allcnaft det Atlan- 

 tifka hafvet^ utan ock en myckenhet ftora Floder 

 vcrkeiigen fälla in i Medel-hafvec, livar til kom- 

 ma rägn och dagg , fom äfven oka des vatten, men 

 deremot genom underjordilka gängar intet vatten 

 kan utkomma ; f ä mäfte Naturen bruka något an- 

 nat medel at atFora dem : ^erfore hafva någre fallit 

 pä den tankan, at blotta utdunftningen Vore der 

 til tilråckclig. Denne mening har {orcfallit 

 mangom fä mycket fännolikare, fom Mariotte, 

 och efter honom flere Ledamöter af Kongl. Kran- 

 fka Vetenfkaps Academien, genom flitiga ron, 

 anftälde 1688 och de följande aren, hafva bevift, 

 at alt rägn, fno och dagg, fom ärligen faller om- 

 kring Paris, gora tillamman få mycket vatten, at 

 marken fkuUe derat betåckas til vid pafs ig eller 

 zo tums hogd; men at der emot utdunitningen 

 ärligen minikar vatten-hogden til 30 eller tum. 



§, 8. Lät vara, at det årligen nedfallande råg- 

 net pä Medel-hafvet hade til des utdunllning fam- 

 ma proportio^n, fom vid Paris > fä fkulle utdunft- 

 ningen ärligen taga 10 eller \z tum mera vatt<=^n 

 bart, ån rägn och dagg forer til. At årfätta 

 deffa 10 eller iz tums ärliga afgång pä Mc- 



