j8 17 jj. Jan. Feb. Mart. 



Ita och fonderhacka? Man har ju fanneriigen al- 

 deles intet fog at klaga, utan hjerteligen vara giad 

 och tacka GU DJiälilda man blir varie huru härli- 

 gen detta littla arbetet och omko{hiaden krones med 

 en frodig våxt och fkord, emot min grannes eljell 

 lika magra åker 5 fom dä blir tårar vard^ 



Detta år nu fagt om ^åd i gemen 5 men eme- 

 dan Värfäden, fom ock år ncder-ärjad, vil 8 da- 

 gar efter fäningen åndteligen harfvas^dels for Vår- 

 torkan flvul, dels ock for båttre jämnhet vid (kor- 

 dcn-y få Häller fi g /rågan fram af iig f)elf, om 

 icke f äd och godiel, de f åta vänner, komma at fon- 

 dra och Ikilja fit band och läge, dä den oroliga 

 harfven iliter dem ifrån hvar annan och väller, at 

 fä fnarr den ofruktfamma åkerjorden, fom den lilla 

 godflen blir fådens tilhäl? Jo, der til kan jag ic- 

 ke neka -y men derföre får man hår ej bruka harf ^ 

 utaii i det ilället alienalt vält 5 ty dä tryckes fåd 

 och godfel ned, juft pä ftället der de ligga, och 

 fkingras icke, utan komma uti närmare förening 

 at räka h varannan. 



Jag vet at ock några orter finnas i Riket, der 

 de ej bruka atårjaj utan harfva allenaft ned fin 

 Hoft-fåd. Dem kan jag ej med detta fatt at goda 

 och fä gifva något råd, lä framt de icke vilja forft 

 årja upp fin åker, fedan få fin fåd uti open får, och 

 likaledes utfå godilen, fåfom iäden> hvilket dock 

 faller alt for befv sirligt. 



Men pä förra fåttet, der man årjar ned låden 

 och godflen 3 har jag tvänne år forfokt med Vär- 

 fäd, uti mängas närvaro och päfeende, och altid 

 lemnat en eijeft: lika ogodd äkb' pä fidan, fom in- 

 tet 



