i7^7^ Jan. Febr. Matt y 
' Medel-tiden til var-fådet har altfa pa des- 
fa fp åren varit den lo Maj i, eller ii dagar 
forr^ ån Ifen vanligaft börjat lofsna i Storfjonj 
hvilket i forfta åfeende förekommer underligt^ 
men kan lått förklaras. Den myckna Sno, 
fem dår i Landet gemenligen faller om höften, 
och hela vintren ftyler marken, gor, at Jor- 
den ej mycket hårdt och dju^t Kan tilfryfa. 
Dårfore år Akren färdig til fänings nåftan fa 
fnart Snon på honom hunnit bortfmålta, oak« 
tadt Sjöar och fkogar ofta ån åro fulla med Is 
och Sno^ Man år, f5r den korta fommarens 
fkuld, angelägen om at fä tidigt. Om ny fno fe- 
dan faller på det fädda kornet, råknas det fot 
cn formon, ty den fkyler marken for froft. 
Når den nya Inon efter några dagar går bort, 
finnes brädden gemenligen vara helt vackert 
upkommen, fåfora hade han ftätt i en drif- 
bank. Om ock brädden fkuUe forkylas, up- 
kommer han dock fcdan af roten lika vacker, 
om tjånlig väderlek infaller, få fram t det ej 
år for mycket lidit pä våren, och brädden re- 
dan fkutit i lägg eller ax: ty om han fedan 
fryfer, hvilket dock, GUdi låf, fållan fker, 
år alt hopp om det årets bärgning forlo- 
rad t. 
III:o Om Skor de "tiden. 
Detta angår ock endaft Korn-fådet. Rå- 
gen mognar gemenligen i Jämtland något fénarc 
ån kornet, tvårt emot hvad fam Iker i våra Sö- 
dra Landftaper. 
Ar 
