iS i7<^7- Jan. Febr. Mart. 
fteii Fig. 4. E. 1:0 Nedanför Lcaby i Wartofta 
Hårad, ftotcr Fåredal sbårget med Olleberg til- 
hopa, och fä fnart fdndrtens-hvarfvet i det för- 
ra flutar 5 vidtager granit i faft klyft nägra fam- 
nar, och fa kommer fandftens-hvarfvet af Ol- 
leberg: hvarvid är til märkande, at fandftcn å 
omfe fidor Hggcr hogrc ån graniten, srodarc- 
fan (ker frän Kullen åt Fiiliofa, kommer mant 
pä granit, få fnart fandftcn flutan Graniten 
ftiger alt högre och högre up, ju mera det 
nalkas in åt landet frän \X^encrn } men når man 
kommer til Timmerdala mot fjon Lången, bry« 
ter graniten tvårtaf, utgör dar en hoc och brant 
backe, foni kallas Pråtle-lianj vid dcfs fot vid* 
tager Gmdftens-hvarfvet af Billingcn, och fedan 
dc ofrige ftrata. Fig. 5. Så at fandften dar lig- 
ger ungefårlig på famma afvagning fom på Kin-^ 
nekuUe. Graniten år rål högre, ån faadftcn, i an- 
feende til vattu-horizonten, men bredvid hvar- 
andre, och på intet ftålle har jag funnit granit 
Ugga ofvanpä fandftenen hvarftals. 
Graniten, fom finnes uti faft klyft, årfin- 
grynig, beftår af måft rod fcltfpat, jåmt blan* 
dad med hvit quarts, fvart och gron fkimmcr. 
Den har mycket finare fammanfåttning, än den 
från Nerike och Öftergotland. 
Då Norra - och Öftra (Idornc om Kinne- 
kulle och Billingcn äro defle hogder mera tva* 
re och brante, pade andre mera lån^flutte. Hvarf- 
ven på Kinnekulle och Biilingen åro få lika, at 
när ftrata på ena flållet åro beflcrefne, har man 
afven deras allmänna forhäliande pä dc andre. 
Hall- och Hunncberg har jag ej unacrfokt: men 
efter- 
