8i Jan. Febr. Marfc 
ftånd, hvarvid ytorna A och b nu åro fyldc 
med Eld^ B och a äter med Syra, Men de ega 
ej lika myckenhet af deffa ämnen. De inre it 
och hafva hvar for fig mindre åmne, ån deras 
motfvarande yttre A och B. Detta de yttre 
fidornas öfver&ott fororfakar den forlla lam- 
inanhångningen. N. Samma ofverftott blif- 
ver, fom vanligt, pä bada fidor rådande, när 
taflorna fkiijas at, och genom fördelning blifva 
likartade med yttre fidorna, ifrän h vilka ock, 
men ej ifrän de inre, detta ofverflcotc kan afle- 
das, N. 3. 4. Om nu detta ofverftott ifrän de 
yttra fidorna A, B, afledcs, eller genom oftare 
épnande af taflorna efter hand forfvinner, fätter 
den qvarblefne egenteliga laddningen fig uti full- 
komlig jemnvigt, och (fäfom vid alla enkla taf- 
lor, där de ftridiga ämnen inom fig binda hvar- 
andra, utan at nagotdera är radande) är utom 
fig oeleftrifk och overkfam^ hvarfore ej heller 
taflorna dä hänga ihop. 4. f , Men uttages 
ftoten, och derigenom de yttre fidorna fa väl 
fom de inre förlora det måfta at fit forräd, hän- 
ga de äter ihop, N. 6 tormedelft en uti dc in- 
re ytorna a och b qvarblifvande red af deras 
hvarandra bindande och qvarhällande ftridiga 
åmnen, fom ej fläppt taflorna; och dä defie med 
vald flviljas ät, behälla fin förra art, och blifva 
nu genom ny fordelning pä bäda fidor radande. 
N. 7. Detta inträfi^ar likafä med de pä yttra 
fidorna radande ämnen, när deffe vändas in, N. 8. 
och ftoten fortager det måfta utur de utvånda 
a och b: h och B behålla dä fin förra art, fom 
läder vid glafet; fammanhäller taflorna j och äter 
vifar fig, dä de {kiljas ät. 
28. Af 
