It Jan. Febn Mart 
långe varit inneflut^n i et mörkt fångelfe, och 
i början ej kunnat fe det minfta omkring fig^ 
men likväl, efter någon tid, begåfvades med god 
fyn, at han fä^ forft fin lång, och fedan Mofs 
och Råttor, dä de framlupo. 
Grunden hårtil år val Phyfiologifk , och lig- 
ger i Pupillens fuccefliva opnande i man af ftra- 
larnas brift i et mörkt rum, famt tor hånda Re- 
tinae mera kånflo- fullhet, efter fom de ofrige fin- 
nen icke behoft afficierasj men icke defto min- 
dre bevifar den naturens bitråde , at uti alt be- 
qvåma fig til erlåttande af den forlufl:^ fom hän- 
der våra finnen. Sjelfva begrepet i Själen bi- 
behåller likfom girigare och med mera langva- 
righet fynens objeéter vid många tiUållen, åa 
de Verkeligen vifa fig for ofsj^ et enda ljus eller 
eld-kol, fom föres rundt i en omkrets for ögo- 
nen, vifar en rund eld-cirkeU och et fken, fom 
aldrig lä litet rores i råt linea i luften, vifar 
Cg i en långt ftorre continuité for ogat, åfven 
efteråt, fedan det verkeligen flocknat. 
Det vore et alt for riktåmne, at anföra alla 
exempel, huru vi domc annorledes om objefter- 
na for fynen, ån de verkeligen åro, alt efter in- 
re begrepets bidragande och Ijelfva ögats qua- 
lification , fom kan vara olika hos den ena mån- 
hifkan, emot hvad den ar hos den andra. 
En annan beråttelfe, tagen utur Journal des 
Savans for år 1677, bekräftar denna faken åa 
ytterligare : en man hade af en ftrång på en Lu- 
ta, fom fprang af, under det han hoU på at ftåm^ 
jna den famma, tått et lä häftigt flag pä ena 
