Ill 1777- Apn Maj. Jun. 
til värt viftande och v|r boning, vår rorelfeoch 
hvila. m. m. 
Det år häremot blott vifla tider, fom det 
v\l^ känjlan koniiiga verktyget, Smaken y fordrar 
tingens nårvarelfe til vår naturs bibehållnnde. 
Det år ock det dernäft for lifvet oumbärliga > 
(kulle vi fnart förlora vårt lif. Detta hafver ock 
af kånflo- ftrångarna eller nerverna den nårmafte 
myckenhet intil allmänna kanflans delar-, men 
famma Nerver äro pä et verktyg utdelade 5 fom 
af konft år något mera fammanfatr. 
Än mindre ofta behofve vi for värt lif det 
nårmafte högre verktyget, Lukten. Dock år det- 
ta organon af naturen lä ftäldt, ac det (kal bi* 
tråda fmaken , och når den famma antingen fe- 
lar, upreta detta Gnnet, eller vid defs otidiga 
begår, det famma varna och återhålla: är iäle- 
des tér vart vafende nödigare, ån de högre konrt- 
verktygen-, men mindre ofta nödigt, ån de om- 
förmälte lägre. Det år konftigare ån de fift- 
nämnde , men far til fig mindre antal nerv-par. 
Vi kunne både lefva och må vål, utan det 
verktyget, fom i ordning och konft kommer 
nåft ofvanfore de förra, nemligen //Jr/Z?/;; men vi 
behofve det dock, uti värt umgänge med andra, 
och år horflen ofs oumgångeligare ån fynen: ty 
den fom ifrån fodelfen icke hörer, år gärna ifrån 
fodelfen ftum, och hafver mera fvårt at låra, ån 
den fom fynen år berofvad. 
Detofverfta konft- ftycket, fom år finaft ut- 
arbctadt, och åfvcn cmottager de minft mate- 
riel- 
iffe tider ej fmake eller hun^re. 
