i74 1777* Apr. Maj. Jua^ 
ning, emedan grås - arternes perenne rötter dä 
nog fåfta och ftadga kårrjorden efter band. 
Anmdrkn. 2. Skillnaden pä mogne elier omog- 
na kärr, livarmed vara Finfka landtmåji forltå 
kårr-myllans ftorre eller mindre forrutnelfes-grad 
i matjorden, år ganfka nödig at anmärka, om 
Icårren fkola upodlas och nyttjas til åkerbruk 
eller planteringar. Finnes kårrmullen ofverft i 
matjorden, endaft litet mogen ^ framväxer val i 
lädane kårr, af utlädd fäd, i början en mycket 
frodvåxt brädd: men fedan den oruttnade myl- 
lan derinunder tager vid, rtannar den ock efter 
hand i växten, frambringar fpåd halm och flo 
fåd. Är kärret mycket muUrikt, och tillika mo- 
get eller nog forrutnadt i matjorden , och det 
tillika godes, lä gifver iaden åfven mycken famt 
frodvåxt halm, men ganfka ringa kårna, ej an- 
norlunda, ån detta allmänt plår hända äkermån, 
hvilka med brunnen godfel goda for tjockt. Det 
af Herr Camereraren Wasstrom anförde rönet, 
om Probften Westbecks mifslyckade kärr-up- 
odling , tyckes hafva härrört antingen af mifstag i 
denne fenare ornftändigheten, eller ock,at vid kär- 
rets uprogning icke !3eh6rig jordblandning blif- 
vit nyttjad, at ftadga den löfa myllan; eller ock 
derai-, at vattnet ej biifvit nog genom dikning ut- 
tappadt. 
3 ;o , Hvilka kärr och moraffer åro tjeH- 
Ii ge til ångar och betesmarker, och hviL 
ka kunna lämpeligajt upodlas til åker- 
bruk eller planteringar? 
^4 Granfkogskärr, ofvervuxne med Bjorn- 
mäffiij §. 6. åro de tjenligafte, at uptaga til ärjg 
eller 
