1777. JuL Aug. Sept. 191 
§. 4. Derigenom, at det ena faltet låter 
forbyta (ig i ct annat, hafva Chemici bevift, ac 
et cnd i grund-lalt gifves i hela naturen: men 
irrat lig, fä våi de, hvilke hållit det for et 
Aciduin lalis, fäfom ock de, fom förment dec 
vara en victrill Ivra , ty man har fall ftorre fkål 
at tro, det fal pnncipale, fom år grund, lä val 
til dcfla, fom ailu andra faltcr, år vida ft:ildc 
ifrån nämnde fyror, lå til fin flygtighet, fom 
verKan och andra egend-aper 5 varande urfprung*^ 
ligen ( irnmanrut af vattn och en fin fetma el- 
ler Principio inflanimabili^ 
§. f. Ät en fyra, innerft förenad med en fin 
och attenucrad fetma, utgör Salpeter - fyran, 
beibides mera med ord ån ifcäl af några Che- 
milier, men är dock otvifvelaktigt och af vittrc 
Chemicis til killo bevut. Salpeterns detona- 
tion^och f} iritus nicn deitruftion under den fa^n-^ 
ma, kan allena ofvertyga om verkeligheten af- 
dcfs feta ande!, flera fkäl at fortiga. Det fura 
väfendct har ingen än vägat draga i tvifvelsmål. 
§. 6. lnn>m man kan gifva fig långr^ in I 
förklaring, huru och när denna (yras och attc- 
nuerade fetmas förening fker, dä en fpiritUs ni- 
tri genereras, vill man foift nägot orda om defs 
alkalifka andel, lamt anföra nägra forfok, fom 
vid berörde förklaring kunna tjåna til grund 
och upiysning. 
Fälles en droppe okokad ra Salpeter * lut , 
fom ej är fet, pä poleradt jårn eller någon an- 
nan härd och glatt kropp, och denna torkas i 
fölen, lä ler man Salpetern anfkuten iträn kan- 
ten inät, i fina och länga Itrålar ciier Cryftal- 
O z Icrj 
