228 1777- J«^« Ang. Septé 
tet, efter uttagen (lot, underlokes, men knjipt 
någon gnilta vidare deraf kan århällas. 
Spetfar gora lalcdes enahanda verkan, Tom deti 
pofitiva Skölden, når denna ä nyo (IXv 3.) ned- 
lånkes pä Taflan, oCh Formens Eleélricitet der- 
af forfvinner. Men fkilnaden år, at denna Ele- 
ftricitet äterkominer, iä fnart ftolden lyftes upi 
rnen nu genom fpetfarne finnes vara aldelcs for- 
Hord, Oifaken i bada händtifer år,^ at ofra ycani 
Syra måttas nred Eld, och därigenom foriåttes 
i naturligt tilftand. Men denna Eld följer den 
ena gången äter up med fin Sköld, och flåppef 
den Tamma ej.* men flapper deremot ganfka lätt 
den hvafia fpetfcn, och gär verkeligen ofver i\\ 
Ijelfva Harts-ytan at förena fig med defs Syra. 
Denna fkilnad tyckes äter endaft bero pä krop^ 
parnas olika fkapnad, Når Skoidens och Harts* 
taflans parallela ytor möta hvarandra, qvarhäilas 
de ftridiga åmnen å ymfe fidor med lika ftyr* 
ka. Dcfla ämnen draga hvarandra dä punö: foi* 
puncSl, men läfom fiarkare lådande vid deras re^ 
fpeéliva kroppar ån vid hvarandra, följa de ock 
vid fkiijandet hvar fin kropp. Hvaremot ^ når en 
livafs fpets möter Harts-^ytan, år ä den ena fi* 
dan mindre tilbaka hällande materia än pä den 
andra ^ den uti fpetfens ytterfta punå: befinteli* 
ga Elden, kan fordenfkull^ genom Harts- fvrans 
ofvervågande dragning, flåppa fin fpets, och gå 
ofvcr til verkclig förening med denna Syran ^ 
mätta .och derigenom likafom forftora den fam* 
ma. Med tunna metall - blad gar detta än for- 
tare, når defie flåpas efter ytan, och läledes ge** 
nom fördelning ai: ftorre y^or , ymnogare Eld 
