177<^- Jul. Atig- Sept. 237 
nom^ at gä in 5 men han vande om, och gick 
ärer ut, tjm lyntes alt mer och mer afmattas ^ 
til defs han omiider lade fig omkull, (og eller 
ilickade fig i ftjerten, och derpä ftrax dog. 
Rönet, 
Jag efterfl^ickades en gäng af fnin Granne ^ 
at inflöcka en Svårm : J.ig kom och lagade ia,. 
at Svårmen gick af fig fielf in 5 utan at hofas* 
Den^ fom var mig behjelpelig, blef^ under det 
Bien ingirtgo, varfe et^ fom var de andra märke- 
ligen olikt. På ttlfragan, underrättade jag ho* 
nom, at det var Vifen^ Han berättade 5 fedan 
VI voro inkomne^ at fatt fe Vifenjdä en i 
fallOcapet tviflade derpäg och ville ej gerna lä- 
ta ofvertyga fig om , at nägot vifst Bi vore til 
Vife for et famhålle utfedt. Jag erbodmigder- 
fore ^ at ater franifkaffa denna Vife^ hvartil han 
famtyckte. Vi folgdes ät til Svirmen, hvilken 
jag nu til den andan utkörde. Men Vifen und- 
flydde ofs bagge, at Vi ingendera fingo le ho- 
nom. Svärmen var ganflva orolig, flyttade ån i 
det ena, än i det andra trädet. Jag hoftx ho- 
nom flera gånger in i flocken 3 men efcer en li^* 
ten ftund flog han äter ut^ Omfider fotfokte 
han, at äter flä in pä moderilockerfy h varifrån 
jag likväl hindrade honom. Han fiog derefter ned 
i toppen af en gran, et ftycke derifrän. J^jg 
förde dit flocken: eil del lät fig inhofas 5 en del 
fatt qvar i granen. Jag forftod häraf, at Vifen 
var torkommen. Jag gick derfore til ftållet ^ 
där jag intagit och äter ucdrifvit Svärmen , 
at efrcrloka Vifen, hvilken jag äfven igenfann, 
hggaiide under lakanet, fom jag vid utdrifvan- 
dei af Svårmeo betjent mig af, friik och mun- 
ter. 
