238 177^- Jul. Aug. Scpt. 
ter. Svårmen fatt imedlertid ftilla^ ty dels var 
den uttröttad , dels var fölen i fin nedergång, at 
han nu ej fåg begifva fig til något ovilst ftål- 
le. Jag uphämtade nu Vifen i et ftort glas, 
och låt heia lälUkapet fe honom. Under det 
vi betraktade honom, famlade fig Bien omkring 
.ois, och fyntes vara förbittrade, fä at mitt fåll- 
ftap nödgades fkilja fig ifrän mig. Jag bar nu 
Vifen til ftocken, fom var lagd vid granen, dar 
Bien fatt fig , och ftjelpte honom ur glafet pa 
fkågget. Bien gjorde dervid et lä ftarkt an- 
flcn, at det hördes til fållfkapet, fom ftod et 
litet ftycke derifrän. Nägre af Bien rufade 4ä 
ftrax til Vifen, fattade honom fomlige i benen, 
fomlige i vingarna, och flogo med honom in i 
ftocken, bärandes honom, til min forundran, 
imellan fig. De, fom ånnu futto qvar i gra- 
nen, drogo fig derefter häftigt in. 
3, Ronet^ 
En min Med-intereflent i Bi-famhällen häm- 
tade en gäng, under fvårmningen, Vifen pä flcäg- 
get af moder- (locken, hvarifrän Svårmen kom, 
och förde honom i den nya ftocken, dit han 
tänkte hämta Svärmen 5 fom ock fkedde utan 
möda. Morgonen derpä, hade Svårmen två Vi- 
far, en i ftocken lefvande, den andra utan for 
fluftret, men dod : utan tvifvel ihjälbiten at 
Svårmen , fom ej tälde mer ån en Vife. Men 
moderftocken ^ants vara Vife-fallcn. 
4. Rånet, 
Jag kom en gäng til en min ftänd{l:ock,fom 
ftod nog nära intil marken 5 och blcf där varfe 
ct Bi, fom framfor fluftret, men något lägre, 
fvång- 
