278 177^- Od. Nov. Dec. 
andan elier Idyften, utan midt pä kornets flå- 
tafte och kårnfullafte fida, in til renafte mjölet: 
åfven lä forftär han at välja de ftorlta och fro- 
digafte kornen, at dels deraf taga fin foda, dels 
deruti nedlägga fina ägg. I förra fallet gor han 
äorre opning, och åter fig tvärt igenom kor- 
net, famt Ikalar ut mjölet lä vidt han kommer 
ät, häller fig imedlertid ganfka faft vid kornet, 
och kryper til hälften derin. I andra fallet bå- 
rar han endaft et litet häl in til midlet at kär- 
nan, fondf^rmaler derftädes mjölet, och fäledes 
bäddar mjukt for fit ägg, famt tilreder lofarc 
fpis och ytrymme for den fpäda mafken, fora 
där kläckes ut och foder fig vidare af kärnan, 
famt under fin tilväxt^ i ftållet for mjvolet, up- 
fyller hela fkalet med defs kärta trädlika träck. 
Inom denna bäddning undergår mafken fin för- 
vandling, forft: til puppa, och fedan til et full- 
komligt Infeéb, -fom äter fig ut genom änd^n 
af fkalet, och lemnar det tomt, parar fig, och 
äter pä famma lått fortplantar fitt flågte. Uti et 
korn finnes aldrig mera ån en malk, flere {kulle 
dar ej heller rymmas. 
Jag hade fvärligen kunnat forviifa mig om 
alla defili omftändigheter, derell jag ej hittat 
på det rädet, at kalla en del af rägen pä vat- 
ten, och dä blifvic varfe, at alla de frilka och 
kårnrika Kornen fallo til bottnen, men de mafk- 
fulla och utåtne fummo ofvanpä. Dervid hän- 
der, at de förra kunna ligga en god ftund i vat-r 
ten, utan at blotas up, hvaremot de kåmve med 
Hialk-mjol fylde kornen, ehuru olkadde de an- 
nars lägo ut, fnart draga vattnet uti fig, och 
blifva mjuke, lä at Ikalet med en liten fjåder- 
