i77<^- Oa, Nov, Dcc. 187 
vädrande inråttadt magazin, lå litet lårer man 
åfven vafa i ftänd ^ at lå jämnt hälla all Sådcn 
uti rorclfe^ at ingen mafk ftulle tä lågga Cni 
agg, hålft alla inlagde aggen qvarblifva, och 
Ijelfva djuret, under det rorclfen päftar, kryper 
in uti nägot tomt fkal at garna fig, Rorelfe 
och kold, famt friflc luft, forblifva dock alrid 
hårvid iädane grunder, fom fortjena anmärkas. 
At verl<:eligeTi atfondra maOc och (tal ifrån 
den goda fäden, torde dock omfider finnas vara 
det enda iåkra, och åfven med egarens forman 
båft ofverens kommande låttet, at flippa denna 
ohyra. A t härvid foreflä et modofamt utpllc» 
kände, vore en dårlkap, dä det bålla oga, ej 
utan mycken granflcning, förmår urfkilja de vac- 
kra kornen, fom likafullt hyfa agg eller larv 
uti fig.' Uti Frankrike betjenar man fig af vis- 
fa til den ändan inrättade, och af Du Hamel, 
befkrehie och forbåttrade Sades - harpor ^ af fint 
utfpånde mäfFings- trådar, at vid nedrinnandet 
derofver dorfta delen af de utklåkte döda lofa 
CurcuHonerne mä nedfalla, oth iåledes likafom 
lällas utur Såden. Men hvart taga alla uti de ftor- 
fta kornen ännu inneflutne larver, och uti de 
urholkade kornen gömde infefterne vägen? De 
följa fäkert med den goda låden, och ehuru til 
antal forminfkade, dcrllädes lefva och må väl, 
tils de i fin ordning raka at do, och då låkraft 
fofft blifva et rof for harpan. Alt det famma 
lårer til en del kunna lågas om kaftning och 
kaft- machiner, ehuru något mera derigenom vid 
anftålde forfok torde kunna uträttas. 
For- 
