1778* Jan. Febr. Mart. 7^ 
rium commune kan, med lifvets beftånd, och 
ofta utan den minrta elaka päfolgd, luofva en 
ladan väldfam verkan. 
Skall nägot ljus vinnas i denna mörka fak, 
måfle det hämtas ifrän noggranna ron. I detta 
affeende, vägar jag upgiFva en Cafus, fom år 
1774 i Kongl. Amiralitets Sjukhufet hår i Carls- 
trona mig f(5rekommit, hälfl jag fer , at den 
famma år uti tredje Qyartalet af Kongl. Ve- 
tenfkaps Academiens Handlingar for år 1776, 
pag. biott nåmnd, men ej beflcrifvenj och 
i ofrigt til någon del fluld ifrän dem, fom jag 
hos Obfervatorcs blifvit varfe. 
En Volontair, benämnd Sjåfiråm^ vid pafs jo 
år gammal, af ettrift och mciancholifkt utfeen- 
de 5 blef, den zi Juiii bemålte år, uti Amirali- 
tets Sjukhufet intagen. Han berättades ej til- 
forene hafva befunnits (juklig, uran blott myc- 
ket fenfibel, famt derhos ftilla, nykter och ar- 
betGim: men at han nu på några dagar, utan 
veterlig orfak , blifvit ovanligt tyft, modfåld 
och tankfull, viljandes hvarken åta, dricka el- 
ler fyfsla något. Anreligen hafva de ej kunnat 
fä et ord af honom, eller hade han budit til at 
rora fig, utan då någon ledde eller förde honom. 
I detta tililand blef han bragt til Sjukhufet. 
Han rörde fig ej heller dä utur fiåcken, om 
icke någon halp honom i gång. Han tycktes 
hvarken hora., ib eller kanna, efter intet gjor- 
de pä defs utvårtes finnen något intryck. Det 
befynnerligafte var, at ehuru alle olrige leder 
voro bojeiige, kunde munnen dock ej en gång 
med munfkruf opnas. Då något inhåldes i mun- 
nen 
