1778- Jan. Febr. Mart 79 
ra at drunkna, och den fenare gången med plats 
kommit til liF. Dcfs Foråldrar berättades ej med 
några chroniflca (jukdomar hafva varit befvarade, 
ej heller har han Ijelf nagonlin mårkt nägot 
tecken til gickt, ftcn-paffion eller gyllcn-äder, 
ehuru dixtcn ej altid varit lä regelbunden. 
Men deremot har han de fenare aren ofta haft 
Hypochondriflva anftoter , intermittent puls, 
klämning ofver broftet, ångfian och andetäppa, 
fann llundom en iä häftig h iert-klappning , at 
åtVen de närvarande det kunnat hora. 
DefTa anledningar tycktes hafva varit nog 
alfvarfamma, for at i tid foka en förfaren Medi- 
ci rad, hviiken kunnat genoro en reglerad dixc 
och tjenliga medel, om ej afhjelpa, dock lin* 
dra ijukdomen , och i mojeligafte mätto före- 
komma defs hafliga tiltaga^nde. Men detta har 
ej flcedt, h vårföre ock plågorna mer och mer 
tiltogo, och nägra dagar for /mitt befok , ftego 
til en iädan hogd , at han tvenne gånger varit 
pä vågen at qvåfvas. Nu klagade han ofver en 
flcoftals infallande fvär hjert- klapphlng, äng- 
lian, andetåppa, äckel, hoila, aggnmg och fve- 
da i broftet: defs puls var fnahb, låg, härd, 
famt intermittent hvart tredje, fjerde eller fem- 
te flag. Händer, anfiktet och broftet meren- 
dels kalla, och ftundom med kall fvett befukta- 
de, i fynnerhet vid de fvärare paroxysmernes 
anfall, hvilka under den fafeligafte oro alt of- 
tare och häftigare utbroto, da ock pulfen var 
okänbar, bjertat darrande, och den ijuke låg 
lik(om halt-dod. 
Af 
