i778v Api^- ^äj- Jun. 
pä det de alle matte af Manniftorne med lika 
fruktan anfedde varda, utom Skaller-ormen och 
Cobra de Capello, nåilan icke begåfvade med 
nägoc til forlta utvårtcs påfecnde eller af fårgen 
känbart fkiljemärke, kunna ock fins imcllan 
med intet annat iäkert tecken atOciljas, ån ge- 
nom antalet af deras tjåll och fkoldar (fqua- 
ma; Sc fcuta) (k). Defsutan kan ock en giftig 
ifrån en annan Orm icke med vifshet igenkän- 
nas, (/) forrån han betraktas in uti munnen ^ 
hvaråft han, utom de hos alla Ormar vanliga 
fmä tänder > åfven har uti fin ofre kåft z eller 
^ långa taggar eller huggtänder. Deile åro de 
giftiga Ormars vapen, hvilka de kunna efter be- 
hag utllråcka och indraga, läfom Katten fina 
klor. Dehafva i fpetfen en liten ftära, frän hvil- 
ken går en ihålig rennil genom tanden til defs 
rot, fom under fig uri en blåfa döljer en giftig 
faft, h vilken, då Ormen biter, uiaf tindens 
tl-yckning på blåfan ^ igenom rennilen ing jutes 
i låret, och dår, medelft fin blandning med 
bioden, orfakar de grymma plågor, fom hos de 
otyckelige ormftungne fig yppa. Häråf forkk- 
ras låtteligen, huru fomiige kunna, dä de^fle 
huggtänder bårttagas, utan fkada, med blotti 
håndérne handtera , ja bära i barmen de vårfta 
Ormar: hvarforcj dä den upmårkfamme Doél, 
G 4 Re- 
(k) von LiNNé Syft. Naturx de Amphib, 
(/) En Karl, fom i London gick omkring at Vifa kbn- 
fter med Ormar, har berättat for Profeff. Doftor 
Kalm, at dä man kommer vid eller vil flå en 
_ Huggorm, fattar han up hufvudet och lägger fig i 
krok , men en Snok häller ned hufvudet vid fädant 
tiitälle» Prof. Kalms Refa', Tom. I. pag; 404. 
