i46 177%^ Apn Maj. ]un^ 
RÖN, 
fom ulvtfa^ at Arfemcum kke allemp 
år et Botemedel emot Kräftan^ utan 
mk defs egenteltga rBotgtft-^ och at alla 
Det ar bekant^ at Kräftan år cn {jtikdom^r 
fam tor mer ån tvätufendc år tilbaka va- 
rit kand, och alt fedan anfedd for farlig och 
dodelig. De åldfte Medici hafva anvåndt all 
mojelig flit at ktinna bota den famma^ de haf- 
va ock genom erfarenbeten åndteligen fannit et 
medel deriily fom blifvit brukadt alt fedan med 
nytta, i fynnerhet i nåft forflutne Secolo,. men^ 
ty vårr! i detta Seculo ftadnat nåftan imellan 
Qyackfalvares och Kärlingars binder allena 5 il 
at nu varande Läkare i ailmånhet åftunda ån i 
dag^ at finna et medel til Kräftans botande. 
Jag vill akiä bår med upgifva for KongL Aca- 
(*) Kongl. Vet. Äcademien inforer deffa R6n i fina 
Handlingar, för at upmuntra förfarna Läkare til at 
närmare utröna Arfenikees verkan emot Kräftan: 
men fom detta medel, med ovarfamhet nyttjade, 
Sunde blifva b5gft farligt, fä vill Kongl. Acadc* 
mien åfven varna de mindre förfarne L^feare far 
oförfigtigt bruk häraf. 
de« 
