1778. Jul- A«g. Sept. igy 
Af detta alt fynes ovederfåjeligen, at denna 
befynnerliga Våxt haft fin orfak af Modrens 
fall, når hon med Flickan var hafvande, dä 
högra Os frontis i det nog fpåda Förtret, af 
ftoten mot ftubben, blifvit aldeles krofladt, hjer- 
nans hinnor fönderbruftne, och torde hända, at de 
hvalTa benftycken åfven hårtil bidragit, Eme* 
dan denne Fäfe formodeligen innehåller intet an- 
nat, än Hjernans egetvåfende, fom genaft i bör- 
jan ut9utit och utdrifvit de genom Hoten inåt 
bogda benen , eller de delar af Pannebenet fom 
nu äro bårta, lå. hafva flimma ben - (lycken , 
hvilka blifvit fkillde frän de näftgränfande be- 
nen, ej fedan kunnat växa tilfamman. Efter 
all fannolikhet, har åfven bjernan, fom icke af 
hufvudltälcns ben- och hinnor pä defle ftällcn 
kunnat hällas inom finagrånfor, utan genom fin 
tyngd och tiU^xande egenfl;ap, trångt fig un- 
der anfiktets integumenter, formerat fit eget in- 
volucrum , famt ak mer och mer drifvit anfik- 
tets delar ur deras låge, fom nu utgjorde det 
vanfkapeliga anfiktet. 
Det felar icke, at ju ftoten af fallet åfven 
tagit längre ned pä' anfiktet, och ftildt nåfebe- 
nen at, at defs fpåda bruft fondergätt och kom- 
mit at ligga pä tvären af anfiktet, med en 
ovanligt läng opning. 
Mårkeligt var, at man icke kunde finna, 
det Flickan, hvarken til fyn eller finnen, lidit 
något af denna omftändighet, ty hon iäg icke 
allenaft väl pä bada ögonen, utan var ock gan- 
{kz qvick, talte redigt och efter fin älder 
fvarade förftändigt pä hvad fom frågades j dock 
Ny - Jag 
