Manens bräddar var färgen rodaktig^ blef fedan 
blek- eller guld-giii-^ roen ytterft alt mer och 
mer hvic, dock ofver ak lika klart lyfande och 
v?,ckcr. Alla Ringens delar tycktes lika häftigt 
fvänga fig omkring Manen, utan at fårgornas 
ordning fins iniclkn ändrades : flrälarnes iångd 
tycktes, endaft vara litet forandcrljg. 
I början af totala FonDorkelfen och mot defs 
Hut, var det la riiorkt, at ftjernor af forfta och 
andra ftorlcken fyntes på himmeicn^ iåfoni uti 
en djup fkymning: men da den ijuGi Ringen 
var fom klara ft, lyfle han la liarktj at endaft 
några de ftorita Itjernor kunde fes. ' Dc fom 
hade fofvit^ och väcktes under Formorkelfen , 
trodde at det var natt. Hons och andra djur 
beredde fjg til hvila^ fafom mot en natt^ 
Alt ofvertygade mig 5 at denne Ring år en 
verkan af den Luftkrets ^ fom omgifver fjelfva 
Manen, och fom mafte vara af annan bciKaf- 
fenhetj mera genomlkinltg^ mera ren än var 
luft, ty eljcll OcuUe Ringen ej pä alhifidor va- 
rit lika klar. Han kan ej tilfisrifvas Solfträlar- 
nas brytning i var luft, ty dä fkullcj andra (kål 
at fortiga, Ringens tärgor hafva liknat rågnbä* 
gens, och IJelfva Ringen varit flillaftaende^ 
Men et annat mera ovanligt Phenoméne 
vifade fig under fjelfva Formorkelfen. En och 
en fjerdcdels minut forr ån Solen ater började 
verkeligen framfkina, fade Capitainen de äran- 
DA 5 fom tillika med mig obferverade, at Solen 
dä redan begynte framkomma , emedan han, med 
en z fots Tub , lag vid Manens brådd en liten 
^kinande prick, lik en ftjerna» Jag låg ftn^x 
