i6o 1778- Oét. Nov. Dec^ 
lej med Manen, hvilken han dock altid åtfolgt. 
LouviLLE äter päftod, at fimma Ring år en 
verkan af Manens tormenta z"\tmo!phére, uti hvil- 
ken Solens llralar^ dä de gä derigenom, efter 
hans tanka, brytas och fororlaka et fädant ut- 
Teende: men vi hafve ingen anledning at lluta^ 
det Manen eger nägon luft- krets, aldraminft 
någon iä vidfträckt^ iom til Ikenets förklaring 
(kulle behofvasj utan tvärtom, mänga fical at tro, 
at om pä Manen är nägon luft, mätte den va- 
ra mycket fin, eller af annan befkaffenhet ån 
vär luft. De la Hire mente, at fkenet en- 
daft gifver tilkänna nägra ojämnheter af berg 
och dalar i Manens brädd: men fällan fmä ojämn- 
heter där verkeiigen gifvas, och den meningen 
kunde fynas vinna någon dyrka deraf, at Rin* 
gen for fomliga fyius här och där affkuren , 
(kulle dock det ljus, fom genom iädana dalar 
framfläpptes ifrån Solen, vara af helr annan art^ 
ån det Ringen vifar. At några fmä ftrodda pun- 
^ler af Solens egen kropp börja framlyfa, forr 
ån nägon fammiOnhängande del af defs brådd fy- 
nes, kan och bor förklaras genom ojämnheter i 
Mänens brädd, men ej det (ken, h varom nu år 
fräga. 
De flefte i vär tid hälla fore, at den krok- 
ning, Inflexio^ fom Solens ilrälar undcrgä, dä dc 
gä nära förbi nägon kropp, år råtta orfaken til 
detta fken. Grimaldi, Newton, De TIsle 
och fiere, hafva med mänga expcrimenter bevill, 
at fträlarne vid iädana. tiltållen verkeiigen litet 
infleéteras. Hvar och en, fom vill, kan Qelf 
forvifla fig derom. Orrl man uti et mörkt rum, 
genom et litet häl, inflapper en Sol-fträle, fom 
man 
