I 1778- Od. Növ« Dec. 331 
/ 
hafsftranden, lä val fom af Invanarenas beråc- 
teifcr, blitVit fulleiigen ofvertygad om veder- 
fpelct. Dock cger jiig icke delto mindre an- 
ledning at bifalla, det Hippopotami hålft och 
merendels uppehålla fig i det tårfta vattnet, 
dels låiom lilflare, dels lafom närmare beläget 
til tjänligt bete ^ dels ock, (äfom nödvändigt for 
deras cfyck , ty man har berättat mig, at dä 
detta djur nödgats taga fin tilfllygt fil hafs-ljon, 
har det dock- om nätterna upkommit at beta 
vid närmfta kalla. 
KoLBE anfer en Hippopotarhi tand at vaga 
10 fkälpund. Hr La Caille, p. ^49, criti- 
cerar det, och päftär, at den knapt väger 5 
llälp. Hr BuFFON äter, upgifver vigten af en 
oxel-tand, at ofverftiga 5 (kälp,, famt en af 
Betnrne eller lä kallad Slagtand eller Hugg- 
tand (Dens Caninus) at våga i 2. fkälp. Den 116- 
lla Dens Caninus jag kunnat finna och med- 
brsgt, väger 6 (tälp. och 18 lod, famt är z/ 
tum lang, afmått etter defs framila bäge* 
Detta djurets läte förekom mig läfom en 
blandning af grymtande och gnäggande, fom 
var ganfka härdt och genomträngande. Pä ftål- 
len, där djuret ej blifvit Ikrämdt och forfolgdt 
med fkjut-gevär, (kal det ilundom ljufa dagen 
gä up pä torra landet, dela at beta, dels for ac 
där ligga och fola iig. Men pä ftällen, dåreft 
det är mycket forfolgdt, vägar det ej en gäng 
lätta näsborarne ofver vattu-brynet for at an- 
das, eller fom man i Cap plägar kalla det> blä- 
fa, hvilket annars v^niigen Hippopotami pläga 
gora, lårdeUs morgnar och aftnar» Hårvid har 
jag 
