1784- ^^9 
fixum aératum flappte forft et l aftförgadt praci- 
pitat och (eaan ethvitgult: bSgge, tvättade och 
torkade, fv;^rtnade genom caicination och ut- 
märkte en jåriibiandad mangantiii kalk. Järnet 
faller i b6rj;:n ymnigare, och derai bhr färgea 
på tälhiin^^en alt blekare ju längre det lider. 
Om ai VVad fläppes pä fnullt och glödgad fal- 
peter, få höres vaiande, men knapt vifar iig 
någon enda gnifia, fom dä förmodeligen hår- 
rörer af något främmande fmolk, fom tiifålligt- 
vis kommit at inblandas. Salpeter-mafian blir 
grön, hvilket äter tilKanna gitver en jårnhall- 
tig brunften. Dock beltär icke Wad hel och 
hällen deraf, ty utom et kifelaitadt refiduum^ 
fom falpeter-fyran icke räner pä, och gör vid 
pafs 12 procent, mer eller mindre, fä tnUias åf- 
ven bSde blykalk och tungjord, hvilka utur 
fyran lått fallas genom vitriol-fyra eller de neu- 
tral-falter, i hvilka den famma innehalles. Den 
förra reduceras lått för bläsrör, men ej den fe- 
nare. Tilfammans utgöra de omtrent 6 procent. 
Dä falpeter-fyra digireras på Wad, utan tilfats 
af focker eller andra åmnen, fom hyfa phlo- 
gifton i vederbörlig förbindelfe , löfes näftan 
ingen ting, utom blyjorden och tungjorden. 
Öfverftäende fyra tingeras icke, men då vatten 
tilfläs, får det en blek gulbrun fårg, fom dock 
genom tihåckhg hvlla famlas pä botten och 
år icke annat, ån et fint upflammadt jårn-kalks- 
doft, blandadt med litet kifel, fom ibland trånga 
genom filtrum. 
Af de anförde omftåndigheter faller nog 
tydeligen i ögonen, at fliillnaden imellan Vvad 
och vär vanliga brunlien år ganfka ringa. Nå- 
gra procent biyjord;, Ibm tråiias i den förra 
och 
