g z 1779. I an * Febr. Mart 
taget med det, at Buffeln merendels gar med 
hufvudet lutande, gifver honom et falflct och 
grymt anfecnde. Defs lynne tyckes ock dere- 
mot fvarande. Falfk kan den på vifst lått la- 
gas ^ emedan den i bofcaget ej läter märka fig, 
torr ån man år helt nära, då han rufar til vågs 
och ibland angriper. På detta låttet anta (lade 
Buffeln några Häftar, for Hr Do&oren och De- 
mon fira tören Thunberg och defs medfölje, då 
de ledde, dem genom en fkogig traå: i Houtni- 
quas land. Ryttarne hade fom knappaft tid at 
rådda fig up i tråden, m. m. medan deras Hå* 
Har fiängades ihjål och fondertrampades. 
Grym må Buffeln lågas, i anfeende til det, 
at man (kall hafva mårkt, at han ej nöjer fig med 
at öfver ånda käfta och döda, t. ex. den mån- 
nifka han ofverrumplar, utan längre qvardrojer, 
for at med klSfvar och fpärrar fortrampa, med 
knåna krofla, med hornen och mulen fonder- 
Hota och bräka kroppen, famt med Hickande af- 
nota huden. Detta gor han anda ej på en gång, 
utan flera hvarf, i det han mellanåt går et ftyc- 
ke ifrån, Öaktadt ak detta, lå låta Bufflarne ja- 
ga fig, men ftundom vända de om och jaga 
Jagaren > h vilken i lådan omftåndighet endaft li- 
tar på fin fnabba Jagt-hålt. Bår det dä backe 
npfore, hinner han {hart undan, i det Buffelns 
flora kropps-mafla år honom hinderlig, men ut- 
fore tyckes tvärtom gifva honom någon fordelof- 
ver häften. Når Buffeln tröttnar efterfölja, el- 
ler fer fig ej hinna, låter han jaga fig på ny 
räkning, och lå fkiftevis. Jägaren, fom under 
alt detta foker et fördelaktigt håll och ftållning, 
fprin- 
