14* 1779' Apr. Maj- J ua * 
Pä detta lått förhöll fig Febren i allmånhqt, 
dock var den flera grader och förändringar un- 
derkaftad. Somlige hade ordentelige paroxyf- 
mer hvar afton, med hetta, hufvudvårk och 
torfl til. m. men de voro dock lä lindriga, at 
de (juke ej hindrades frän fina vanliga goromål. 
Hos dem, hvilka hade iå lindrig Feber, fyntes 
inga tecken til cruditeter in primis viis, derfo- 
re var den lått at bota. Andre åter blefvo blott 
matte mot aftonen, och om nawen hade de ftark 
nattlvettj denna forten var gammalt folk malt 
, underkaftadt. 
Curen* Sedan jag haft tilfålle at låra kånna 
fjukdomen til fin art, och fedt, hvad utvägar 
irar uren, fig Ijelf lemnad, tog, at befria fig från 
*cher-åmnet, blef jag omtånkt, huru jag (åkraft 
h med minfta koftnad (kulle hjelpa de ijukaj 
i vinnande hvaraf jag anftålte Curen på lått 
iosä följer; 
iiö Åderlåtning. Denna anftålte jag i tren* 
ne fall - y a om den Sjuke var blodfull och kråk- 
medel (kulle gifvas. b) Om något fignum in- 
flammationis fans. c) Om de Sjuke ej hade tec- 
ken til många cruditeter in primis viis, och \h 
kafullt hade ftark hetta och hufvudvårk. Detta 
egde blott rum i början af epidemien. Para* 
xyfmen blef drågeligare och remiffionen forvand" 
lades til tydelig intermiiTion. Men när epide- 
mien något fortfarit, var åderlåtningen altid it a» 
delig 3 paroxyfmema biefvo deraf långvarigare, 
hufvudvårken fvårare, mattheten ftorre ån den 
aft^ppade bloden annars kunnat äftadkomma , 
och äterftåilningcn långfammare. Bloden var 
