i77p* Apr. Maj. Jun. 143 
ganflka tunn och uploft, och fattc liten eller 
fnarare ingen crufta inflammatoria, då den Sju- 
ke klagade ofver håll och ftyng. 
2:0 Kräkmedel. Oaktadt de måfte befvåra- 
des af kråkningar, voro dock kråk-medel me- 
rendels altid nödvändiga > ty igenom dem fore- 
koms ej allenaft vomitus fymptomaticus , fom 
annars var lä befvårlig, utan åfven evacuerades 
de råa åmnen i magen. At laxativer ej kunde 
upfylia detta fenare ändamål, hade jag tydeligt 
exempel på en 24 års Yngling. Oaktadt han 
hade många indicantia til kråk-medel , lå hvar- 
ken vågade eller fick jag gifva honom dem, 
emedan han, utom et fvagt broft, hade en ut- 
onordentllig affky for dera. Hans måft plå- 
gande fymptome var en meteorifme, fom for:- 
orfakade honom en grufvelig oro och tung an- 
dedrågt. Jag fokte genom diluentia, itereradc 
laxantia, lavementer, omflag m. m. ofvervinna 
den, men alt forgåfves. Den lindradrs val un- 
derftundom, men blott for en ftund, den blef 
altid vårre efter fyrliga fakers nyttjande, låfom 
Cremor tartari, Lemonad &c. Änteligen fedan 
han iåledes tilbragt 10 dygn, kräkte han up et 
helt och hållet ofmålt åpple, fom han åtit fam- 
ma dag han fjuknade. Hårpå forfvann meteo- 
rifmen, och han forbåttrades ftundeligen. Om 
jag i början vågat och fått gifva honom kråk- 
medel , hade äpplet evacuerats, och Iåledes me- 
teorifmen forekommits, hvilket flera laxativer 
ej kunde åftadkomma. Jag drog aldrig i betän- 
kande, at ge kråk-medel i andra ftadio, om jag 
ej kom til den S\uke i det forfta, iå framt ej 
K 4 fyn- 
