146 1779* Ap r * Maj. Jun. 
le hafva. Til den andan gaf jag trenne Sjuke 
denna blanning. Febrcn håfdes vål, men dertil 
fordrades tredubbelt ftorre quantité, ån om jag 
gifvit Cafcarillen enfam, och alla fingo defs- 
utom recidiver, fom mig veterligen ej hånde 
mera ån z ibland ungefärligen 125 , fom jag cu- 
rerade endaft med Cafcarille. At Cafcarillen åf« 
ven vid fvårare tilfållen var tilforlitelig, lag jag 
på en Bonde, fom fick blodfpottning hvar mor- 
gon kl. 8, då paroxyfmen begyntes, och blef 
genom Cafcarillen, nyttjad pä forr omtalte lått> 
botad, 
Hvad diseten och (kotslen vidkom, fingode 
Sjuke åta lingon och äpplen, iå mycket de äftun- 
dade. Grötar och grynfoppor utgjorde deras 
vanliga mat. Dä vädret iå tillåt, bad jag dem, 
at altid hafva et fenfter öppet. Förmådde de 
Sjuke vara uppe, tillåt jag dem ej allenaft det, 
utan ock ftyrkte dertil. 
Hvad fymptomerne beträffar, lå lindrade jag 
dem på vanligt lått. Jag får blott nämna, at 
dä den Sjuke hade diarrhée, gjorde jag knapt 
något affeende på Febren, utan höll blott diarr- 
héen, med Rheum purum och Theriac, inom fi- 
na grånfor, h vilka hon underftundöm fokte 6f- 
verlkrida. Theriac var iå mycket förmånliga- 
re, fom den dref något på transfpiration. Defs 
hettande egenfkaper hindrade ej defs bruk, eme- 
dan Febren var altid lindrig hos dem, hvilka 
hade diarrhée. 
Emot vomitus fymptomaticus, fann jag in- 
gen ting vara tjenligaré, ån kallt vatten, reed 
ea Citron- (Ivitva och litet focker, hvartil jag 
fick 
