1779- Oft.Nov. ; Dcc/ 3 2 5 
fas, tror jag vara nyttigt , at vålja unga fam- 
hållen ti) vinterliggare, och flagta alla de ofri- 
ga , lä framt de icke kunna afyttras eller til halt- 
tenbruk infattas til ftorre afftånd, ån en half 
fjerdingsvåg. Kupor, fom blifva mer ån et år 
åamle, åro i fynnerhet utfatte for fkadeliga ma- 
:ar. o De befvåras ock mer ån unge af Dröna* 
re. Acroinftone har det fä. varit hos mig: de 
gamle hafva hyft dem både i ftorre antal, och 
längre inpå höften. Jag har åfven genom våg- 
ni ng funnit, at gamle gemenligen forr om ho* 
ften börjat minfka, til åfventyrs emedan Dro- 
narne åra mycket, utan at (jelfva fora någet in 
i vifthufet. Defsutom intygar forfarenheten, 
at gamla kupor antingen gifva inga eller fårre 
Svärmar. Mången torde tro, at det kommer 
på et ut, om de få tilråckligt rum i fin forfta 
boning, eller om de fordelte arbeta i flere. Jag 
har genom exempel tydeligen vifat i §. 6, at 
det ej iå förhåller fig, och hela naturen Vifar, 
at man idogare och muntrare arbetar for fig 
fjelf, ån for andra. En Svårm år juft i den be- 
lägenhet emot fin moder-kupa. 
Svårmningen har ingen fvårighet. Om Bien 
val anfas och finna på ftållet tili äcklig foda, 
flyga de ej gerna bort, utan tvärtom kunna be- 
qvåmligen intagas. Man behofver ej klippa vin- 
garne på Vifen, ja, det år verkeligen fkadeligt, 
ty jag har mänga gånger fett honom flyga ut 
kring kl. f efter middagarne , dä hettan om da- 
gen varit ftark. Ändamålet har låkért icke va* 
rit at håmta något hem, ty inom några minu- 
ter har han kommit tiibäkä, ej heller at foka 
ny 
