1769. 0&* Nov, Dcc. 16$ 
gen åfven pätånkes, och det ena med det andrt 
ftråckes vidare in uti landet ock til de trakter, 
dar Ljung-våxten ånnu år bibehållen, la at dc 
med Skog blifva forfedde, fom utan oofvervin- 
nelig fvårighet kan fkc af Fron från nårmars 
Skogar, innan flyg-landen dar ock tager ofver- 
hand och Ljung-våxten förgår* Mo- jorden 
tror jag egcntcligcn vara ämnad hvarken til å- 
kcr eller ang, utan til Tall-lkog, fom den af 
början varit. Man må kofta på hanne hvai 
man vil och formar, hon gifverlållan lä tilråc- 
kelig Sades- våxt , at ju omkoftnaden, mödan, 
arbetet och tidens forfummelfe ftigcr merendels 
ofver vinften. Och dar jorden beftåi* af Mo, 
finnes fållan Lera, til at dåraf formera alf, fom 
nu vidare fbal formålas. Annan jordmon beftår 
fornåmiigaft af Lera eller Mull, eller Klappur, 
eller blandning, fom har egen Ler-alf, h värpt 
rågnvatnet ftanna kan* men Mo - jorden (ånkcr 
Gg til tjugu eller trettio alnar på djupet , innan 
något Stratum af Lera vidtager, fom vatnets 
fjunkning kan återhålla, hvilken olågenhet gor, 
at Tallen våxer flera hundra år , innan han, 
fom forbemålt "år*, blifver fullmogen, fon af 
fafringarna nogfamt kan intagas. Det gingc ån- 
nu iångfamare därmed , om de flåftp af defs mång- 
faldige rötter, genom den Store upfinnarens for- 
forg, ej hollo fig uppe under otverfta ytan af 
jorden , at dår kunna ftraxt mottaga rågnvatnet, 
til defs fvalka och våxts befordran, innan det; 
nedfjunker under rötterna. 
Härmed må nu vara huru det vil, fä tyc- 
kes Tall-fkogen och de underjordifka åtkom- 
S 4 ftei> 
