164 1769. Od. Nov, Dec 
fterne, efter Forfynens itickelie, bora féljas åt, 
och den förra vårdas och (kotas til de fenares 
uparbetning , om dåråf {kal blifva gemenlam 
nytta 5 Samhället åga beftand, och efterkom- 
mande ej tå orfak at klaga ofver vår elaka hus- 
hållning. 
Jag hade fnart -förgätit, at gora full redo 
for mitt yttrande förut, huru jag af egen for- 
farenhet åfven profvat at dåmpa en uprord flyg- 
fand, fom redan utfpridt fig och forqvåft Ljung- 
växten, famt dåraf äterfkaffa Skog. Jag var 
for många är fedan nödgad , vid et af mina 
Järnbruk, at flytta en gammal och forfallen 
Järnbod,- fom varit upbyggd på hållningen af 
cn Mo-backe, ofvanfore Bruks-äens brådd, på 
hvilkens yttra fido-tomtning jag förnam tjufvar 
hafva fig inbrutit och begått Jårn-ftold. For 
trångflen och mera fäkerhet, fkul, blef jag tvun- 
fen, at til backen midt emot flytta Jårnbods- 
yggnaden: at få tjänligare plats, låt jag ut- * 
rymma några Cubic-famnar Mo-jord* men hade 
intet annat ftålle at lågga hanne, ån närmare ia- 
til Aen, i et öppet våderftrek for våftan vind. 
Jag refte dårpä bart. Når jag året därefter kom 
tilbaka, fann jag flyg-fanden redan hafva ut- 
fpridt fig och forqvåft et eller annat Tunne- 
lands Ljung-våxt, hvarpå Skogen förut var ut- 
odd. Sand-hafrans och Mark -gråfets verkan på 
Flyg-fanden var mig redan bekant; jag föll dår- 
fore ftraxt på den tankan, at i denna noden f jelf 
gora prof därmed, och låt ifrån Skåne komma 
et tilråckeiigt partie Fron, fom jag utfåddc in- 
om hågn och IMngfel, och har funnit mig fe- 
dan få val dåryid, at hela denna wakten ej al- 
lenaft 
