l%6 1769. Öd. Növ # Dec. 
ger han fina agg pä fjelfva kornen, iom tyc- 
kes vara en fkälig gifsning, emedan han kom- 
mer utflygande midt i Julii manad, då Råg- 
kornen merendels fatt fin fulla fkapnad > fa lå- 
rcr det vara tilräckeligt : men huru aggen un- 
der trofkningen ändock bli vid magt, år en an- 
nan fråga. 
Följande omftåndigheter tyckas gifva ofs 
anledning til botemedel : på våta åkrar år icke 
Markens råtta trefnad, \ fynnerhet dar Såden 
blifvit nedharfvad, i ftållet tor at nedmyllas med 
årder. Pä gödda Korn-åkrar har håra foga hun- 
nit uträtta, dar han fokt foda, då nårgrånfan- 
de Vår-Rågs<åkrar faknats, eller på de ftållcn dar 
Var-Råg varit det föregående året -> men på de o- 
gödde har han båttre trifvlts. Trifves han då icke 
pa våta åkrar, få år formodeligcn kölden hans 
fiende. Annars komme han nog forr fram på 
de ftållen Rågen fäs tidigare, iöm'(ker på fle- 
re ftållcn i Socknen. Ju iångre ofter ut, defto 
tidigare fås hlr Vår-Sådcn. 
At få Vår- Rågen tidigare, når det år mor 
jcligt > lårer fåledes bli et medel at hindra Ma- 
fkens upyåxt, på det Vår-Rågs ftrån må likfom 
Vinter-Rågen, den. han aldeles förbigått, blif- 
va vid hans framkom ft få ftråfvc, at han må- 
fte minfkas , om icke aldeles odas ut. Mitt 
Sprit-h vete fom föjrfi: fåddes, blcf icke vidrördt, 
men det fom fåddes några dagar fenare , tått 
bredevid det förra, til en del upåtit, innan jag 
blef det varfe. Tycker han intet om godd å- 
ker, bor Vår -Rågs jorden godas, och håldre 
kornet fås i andra utfådet. 
Men 
