$i6 1769. Od, N0V4 Dec. 
ken åta eller dricka det ringade, och i fall de 
något fortära , intet idifla. De få da ftark rys- 
ning, dels ofver hela kroppen, dels ofver viflk 
defs delar, h varpa följer en fcbei>hetta> och pui- 
fen blir Ihåll, ojåmn, men icke mycket ftark. 
Horn, oron och fötter blifva ftundom kalla, 
ftundom varma; mulen och fvalgct blifva tor- 
ra: under hvilkct alt Bofkapen gn i fl ar med tän- 
dren, famt plågas af vader i om jåmnt ramlar i 
undcrlifvet. Afgången af urin och txerementer 
år merendels i början afftadnad, men når ex- 
crementernc fedan ga bort , lukta de ganfka 
illa , och åro ftundom altfor hårda , ftundom 
åter for lofa. Torrtea år hos de flåfte på an- 
dra och tredje dygnet xmtflåckelig. Af matt- 
het forma kreaturen ej hålla hufvudet uppe, 
och öronen åro {lokande. Intet ramande höres, 
Hofta infinner fig efterhand mer och mer , faft- 
ån fvagare och ftarkare, alt fom lungorne åro 
mer eller mindre angrepne. ögats yttre hinnor 
fvullna, famt hånga utom ogat fom en rådak- 
tig vattu-blåfa. Hvitogat år ganfka rodt och 
inflammeradt, Ur den ftorrc ogne-vrån drjrper 
något var, och då (jukdomen år mycket häftig 
utflyta tårar i ftor mångd. Utur de fvetthal, 
fom naturligt- vis finnas på den fläta delen af 
mulen, utfilas en våtfka , och ur nåsbårornc 
utrinner i början fåfom ett klart vatten eller 
vattenaktig materia, h vilken på tredje dygnet 
blir feg, flemmig och varblandad. En dylik 
våtfka rinner ock ur mulen, hvilkcn kreaturen 
ej efter vanan med tungan aftorka. Andedråg- 
tcn blir då fvärarc, famt fker med fnarkande och 
forglande, Kreaturet > utmattadt af Febern * 
lig- 
