0 1770. Jan* Febr. Matt; 
tydeligt $ men då { jelfve Bonderne fåga det fam- 
ma, är det vi{ferligen undransvårdt. Min Her- 
re kan någorlunda foreftålla fig flanken, når en 
enda droppa af den fupponeraae urinen icke for* 
lorar fin lukt på några dagar, och at den kän- 
nes pa nog långt halt. Jag kan forfäkra, at 
jag, vid detta Djurs undersökande, utftått for- 
ftråckelig vånda och qvåljningar, och ånnu i 
denna ftund känner jag de liffigafte intryck af 
denna obe£kri6iga ftank. Ett fadant Djur blef 
upfpanadt af en Hund, pa hviiken det hade 
fin flinkande våtflca, oth når det var do- 
dadt, (tickades det til mig. Jag fant hela den 
ned ra buken gulfargad, och mig fades med vifs- 
het, at detta, få väl fom ftanken, hårrorde af 
urinen 5 hvilket jag åfven trodde j men ehuru 
jag mycket plågades af lukten, villq jag likväl 
underfoka Djurets kon. Så vSl jag fom de kring- 
ftäende tyckte det vara en hona, men under 
fkinnets afflående, vifade fig af en håndelfe mem- 
brum virile. Mifstaget i denna omftåndigheten 
var forlåteligt, men gaf mig h©pp at finna ån- 
nu flera oförmodade fakcr. 
Under det jag handterade fodflolemmcn och 
de bakre ftålten, framfprutade en våtfka genom 
en liten fpenlik vårta eller mmmitta, hvarefter 
flanken fördubblades \ men fom jag ftrax mark- 
te, at detta ej kom ifrån fodflolemmcn, lä bör- 
jade jag ifrån fam ma ftund tyifla på at det kun* 
de vara urin. Skinnet rengjordes , fedan det var 
befkrifvet, och kroppen hängdes i fria luften, 
medan jag hVilade mig något efter de befvär- 
ligheter, fom den forgiftiga och peftlika flan- 
ken fororfakat. Följande dagen beflot jag at 
