1770. Apr* Maj. Jun, t6j 
landet , hvaråfb djupa hål och dalar finnas, at 
hon dår kan villas ofver vintern, och ftå i dju- 
pet, at åter blifva fet, hvareftcr den mot näfta 
höft, pä fin beftåmda tid foker landet och de 
vanliga grunden igen. Händer det nu, at den 
rätta Hafs- Sillen pä famma tid inkommer och 
famlar lig med den landftående, få blir dår gar- 
na er ftort och långvarigt fiflceri) men blifver 
landftående Sillen famma år enfam, då år fifket 
fvagt och oftadigt, ty hon uppehåller fig nå- 
gra dagar uti en bukt eller vik in vid lands- 
lidorna, och några dagar efter måfte hon Tokas 
uti en annan, hålft fa fnart det börjar blifva 
kallt om hellen, til defs hon, dä kold och fn§ 
vifar (ig for alfvare, begifver fig ut på djupet 
igen: foljakteligen kan fängften dåraf ej blifva 
fä anfenlig. Denna flags Sill kan ock vara fet 
nog och full af flommej men aldrig få fin och 
vällma kände i kottet, fom den råtta Hafs- Sillen, 
fom år odkånd både genom fin fkapnad, efter 
den år kartare och bredare, famt med långt min- 
dre hufvud än den andra, få ock i finhet och 
godhet. Det fäkrafte flulje-mårke år, när man 
kokar bagge flagen, antingen fårfka eller in- 
faltade, då florn men fkiijer dem åt. Ty af den 
landftående Sillen uplofes flommen, och fetman 
dåraf rinner, bart uti kok-vatnet, få at man i 
den finner intet igen, utom mag -tarmen och 
de magrafte delar af flommen, fom med det fe- 
ta iftret varit omringad, dock kan den i kot- 
tet, for fig fjelf, vara ganfka fet och god. Där- 
emot finner man i den kokta Hafs-Sillen af råt- 
tafte forten, flommen lika hel och halten qvai> 
liggand? i Sillen, fom den' kom i vatnet» 
L 3 De 
