1?? o* OOc, Nov. Dec. 273 
gen vifar grunden , hvarpå deffe cgenfkaper be- 
ro och kunna avhållas. 
Profvarens Stadighet vinnes, efter Hydroftati- 
fka Reglor , därigenom : at hela Profvarens egeh 
tyngd-punft kommer at falla under tyngd-punden af 
va t tu hålan y fom Profvarens nedfänkta del utgår uti 
vattnet ; eller, fom år det famma , under Cen* 
trum Gravitatis af en Homogen vattu - maffa , 
fom annars fkulle upfylla vattu-hålan och i ftor- 
lek famt Figur aldeles liknar Profvarens ned- 
fänkta del. Denna vattu -hålans tyngd- pund- 
kan anfes fåfom en faft \pun6t eller fpik , på 
hvilken f jelfva den främmande Profvarens tyngd- 
punkt likafom en Pendel hänger på en tråd. 
H vårföre ock kroppen dr fiadlg eller [åker famma 
(lällning, få länge defs Centrum Gravitatis dr under 
denna fuspenfions punften ; men blir o Ilad ig , ju 
kärtare Pendeln år, och faller omkull, når det 
kommer öfver bemålte punft. Afitåndet och 
belägenheten af deffe punkter %eror på Profva- 
rens (kapnad, tyngd och delarnas proportion. 
Den enkla Profvaren, Fig. i. Tab. VII. be- 
ftar^ efter den fkapnad, Tom enligt årfarenhe-> 
ten år den båfta, af tre delar, i) Sjelfva kulan 
A, fom utgör vattu-hälan. 2) Undervigten B, 
fom fkal hälla Profvaren ftadig. 3) Vpjlåndaren 
C, hvarpå graderna och fånkningen obferveras. 
Deffe tre delar böra fitta faft ihop- med hvar- 
andra ( # ) 5 och kunna Upftåndaren och Under- 
S 2, vig- 
(*) Når Profvaren för fig fjelf håller fig ftadig, kun- 
na hvarjehanda löfa tyngder, £å(bmjkälar tit Mynt* 
proberlng etc, hångas därunder , men aldrig får f jelf- 
va Undervigten vara los ifrån kulan, fom da ej hål- 
ler Upftåndaren up^eft* 
