1770. Od. Nov* Dec* 325* 
de ånnu fnart räknade, hvilkas märkvärdiga lef- 
nad blifvit uptåckt. Kunfkapen om Infe&erne 
ligger fåledes ånnu infvept uti ett ganfka ftort 
okunnighets mörker, mérkret föror fak ar forakt 
for deffe okande, men forunderlige, Djur, förak- 
tet hindrar den upmuntran Idkare af denna ve- 
tenfkap fortjena, och en faknad upmuntran gor 
at vetenfkapen ernår få få och ringa framfteg. 
Hvad kan mera intyga hårom, ån at de alldra- 
allmånnafte och til utfeendet måft bekanta In- 
fe&er åro få litet kånde til deras cgen&aper? 
Intet Inleéfc kan vara allmännare och mer 
fynbart ån det, hvilkets Lefnads-Hiftoria jag nu 
årnar for Kongl. Academien upgifva, ty man 
träffar det bittida om Våren och intil fena Hö- 
ften på alla frifka vatten > famt uti alla Aar och 
Rackar dår« lugn på något ftålle vid Stränderna 
finnes, ganfka fållan ett allena, men vål flére, 
ånda til och ofver hundrade -talet. 
Det har ej heller hvarken varit obekant 
eller förgätet af forntidens, mindre af fenare och 
närvarande tiders, Natur-Lårare. Aldrovan- 
dus (*) , Jonston Merret, Petiver 
och Rajus, famt Poda, Sultzer, Scopo- 
li och ScHiEFFER, hafva, åtminftone til namn 
och ftållet dar Infe&et viftas, icke förbigått 
at nåmna något derom - y af Herr Archiarera 
och Riddaren v. LiNNé år det forft kalladt Dy- 
tifcus och fedan Gyrinus Natator , och af Herr 
X 4 Ge- 
(*) de animal. Infeéh Lih* 7. C. 1. 
(**) Hift. nat. de Inf. L. 4. C. 1. art. 2. De6frige 
ftållen hos de öfrige Auöorer åro anförde *f >. 
. LiNNé Fn. Sv. cdt 2. p. 317. Syfh nat. edit. 12. 
J67. 
f 
