1770. 0&. Nov. Dec, 339 
tet, i anfeende derrilat de följa vatnet åt, u-* 
tan de gora fmå hopp på vatnet ända fram , 
hvilket fåledes ej kan (ke med den häftighet, 
fom i deras fart annars år vanlig. 
Sedan Vatten-loparne hafva utftätt fin dags- 
möda, fä hafva ock de det nöjet at foka, fin- 
na och fmaka fin hvila. De foka då et lugn, 
fom icke af upkommande oväder ofver natten 
kan ftoras, och detta finna de under Broar, 
Tråd, fom ftå vid ftrandcrne och luta ofver 
vattnet med fina grenar, eller ftorre -ftenar fom 
på någon fida gifva lugn } dar famlas de vid 
dagens annalkande bartgång, åfven flere fam- 
hållen tilhopa, dar lopa de helt fakta, likfom 
glade, om hvarannan , låfta fina hufvuden och 
munnar tilhopa, nu en, nu en annan, likfom de 
ville kyflas, hvarefter den ene efter den andre, 
kryper up pä någon å ftållct liggande ften el- 
ler (lock, hvarvid de fig famlat, och hvi- 
la dår ofver natten ; fomlige fitta tått ut- 
vid vattu-brynen , andre krypa högre iip, alt 
fom de hafva rum til , men alle fitta vande 
med hufvudet nedfore, oacktadt dt t ftållet de 
fitta på (kulle vara lodrätt mot vatnet : blifva 
de i denna ftållning oroade, hafva de foljak- 
teiigen lättare vid at rådda fig , och om få 
händer, hoppå de til famt fara genaft i vatnet. 
Det år val ej mycket, hvad Geoffroi om 
"Vatten-löparen fagt, men han har tyckts oka 
defs märkvärdigheter med beråttelfen om några 
fmå delar eller trådar, med knappar eller huf~ 
rand, hvilka delar follo bart, få fnart Vatteo- 
Y 3 daa 
