^773- J^"^ Febr. Mart* ii 
a^nåcrdi bcnc^n, til ganfka fma (lyckcn, afch 
därigenom opna ftorrc yta, til utväg for gelati-^ 
nen. Men åfven ianyrngt, och vid utofningen 
lättare, är, at vid forila k- kningen nedlägga of* 
verflodigt med ben, och därifrån uttaga fetman > 
jämte det ytterfta af lamellernc, fom gifver cn 
god Soppa; benen blifva dä, lä länge åc äro 
v.«rmc, lä morc, at de utan moda med en yx- 
hammare kunna krolTas til mos och ganda fmå 
bitar, hvilka fom en deg atcr låggas i grytan, 
ech vid ny upkokning gifva cn lika mycken^ 
het, mindre tet, men mera nniftig Soppa ifrån 
fig. Detta Ben-mos kan jämväl ifiän det ena 
koket til det andra gömas, at därmed forftär- 
ka Soppan, til defs en torr kalk qvarblifver, 
fom ej borde kartas bart, utan lemnas til dem, 
fom kanna defs nytta och vårde. Med denna 
hu hållning kunna benen oforljkneligcn komma 
til gagns • och hela operationtn ej vara de min- 
fta ledfamneter underkaftad Pä famma lått for- 
fares med hjort -horn, rafpadt Elphenben och 
andra ämnen, hvaraf geléer pläga tilredas, fom 
med denna Gryta gar gan{ka fort. Alla delTe 
geléer eller Bcn-foppor aga, fom bekant år, for 
fig fjelfve, ingen fm-ik, hvilken med falt, kryd- 
der, gronfakcr, m. m. efter vanligheten bor til- 
låttas, fom man baft finner^ A t de åro hålfo- 
famc och födande, lä långe gelatincn ej år f5r* 
brånd eller kalkfull, lårer ingen kunna tvifla^ 
fcdan alla månhifkor dageligcn åta Soppor, fom 
kokas med ben uti. Egentcliga myckenheten 
af det födande åmnet, uti olika forter af ben, 
har jag icke ånnu hunnit noga determinei^ I 
itta lod fint rafpade färlka Ox-ben af Tibia^ ^af- 
B 3r vo* 
