177 3 • J^^* Mait. ^3 
dock Sockne- boerne, med mindre befvår- och 
rnårkelig flcogtns befparing, fä hvad de fjelfve 
behöfde, ån nu, då de med yxa och bila nod- 
gas klyfva och tildana dem. 
Djur-Fogel-och Bjke- fånge hafva varit Soknens 
fornåmfta näringar, och äro det ånnu, faftån 
icke fä fördelaktige, fom fordom.- Björnar an- 
gripas om höften i fina vinter-qvarter, och fän- 
gas om fommaren med fällor och giller. Mär- 
dar fkjutas, Hermeliner tagas med giller, Ut- 
trar fångas i fällor eller faxar. Om någon Varg 
forfgorj^s vara inkommen , efterjagas han med 
outtrottelig moda, til defs han for Bofla eller 
Yxa mäfte ftupa. Ibland finnas Vargar vara af 
Ren-tjurar ihjälftångade. Fil-frafar åro fvåre at 
med efterjagande ertappa, emedan hundarna cj 
gärna vilja drifva dem, kan hända derfore, fom 
det f6regiives> at Filfrafen håller dem ifrän fig 
med någon for dem vidrig ftank : de fångas 
derfore pä lika fått fom Uttrar, lå fraint de 
ej nödgats upklifva i tråd, dä de (kjutas. Råf- 
var blifva måft (kutne : eljeft är nog brukligt, 
at upfoka Räf-ungar i deras kulor, och under- 
hålla dem, til defs de blifva (å ftore, at de med 
pälfen kunna betala den foda de njutit. Pä al- 
la forenämnda djur år nvi fä ringa tilgång , at 
det ej lönar mödan for hvar man at jaga dem. 
Ikorn-jagten var for några år fedan mera lö- 
nande: mången Bonde använde flera veckor af 
vintren dertil, och kunde ärligen foryttra lo 
a if Timmer Gråverk. Ikornar flvjutas mäft 
med BolTor, dock åro Stål -bågar ej aldeles ur 
bruk. Vild-Rens jagten var fordom ortens for- 
delaktigafte nårings-medel, och förrättades mäft 
F t med 
