fvålja, fedan han om aftnarna lagt fig, hvar- 
jåmte fomnen blef lä ftark, at man knapt för- 
mådde tacka honom. Demia befymierliga fvålg- 
ning åkom fedan oftare altid med fomn, hvar- 
vid ock infunno lig anftoter af convulfivifl^a 
rorelfer 5 häftigt fkrlkande, och fnårkande refpi- 
ration, hvar jämte Patienten Ikar tänderna och 
fradgades for munnen > hvilka paroxyfmcr kun- 
de racka hela halfva timman, och ändades fe- 
dan altid med en djup fomn, fom lämnade nå- 
gon mattighet och ömhet uti kroppen. I un- 
derlifvet hördes ett ftarkt buller ^ fä väl vid bör- 
jan fom flutet af paroxyfmen. Sädane paroxys- 
mer kunde påkomma flera gånger pä en natt. 
Närvarande Läkare nyttjade häremot flerahan- 
da medel, utan verkan , ibland hvilka Extr. A- 
coniti tycktes oka plågorna» Patientens finnen 
forfvagades ogonfkenligen efterhand , minnet för- 
lorades , och han fyntes blifva helt oredig. 
Likafullt fortforo Epileptiflca anftoterna. 1 det- 
ta tilftand blef jag tilkallad. Jag fann då en 
märkelig rodnad i anfigtet, hvarjämte jag markte, 
at arterise temporales flogo hårdare än vid hand- 
lofven^ fötterna voro ock fl:ändigt kalla. Jag 
forfummade nu ej at revellera vätfl^orna från 
hufvudet> medelfl: åderlåtning pä foten, frotte- 
ring pä lär och ben, finapifmer, lavemens, m. m. 
Utom det jag forgfålligt reglerade den fjukas 
diéte , gaf jag honom kylande och afforande 
medel , och jag forfummade ej at med de få 
kallade Specifica Antepileptica foka lindring. Så- 
dant fick jag med f ägnad fe til en del, i det 
Patienten återfick fitt minne, blef munter, och 
cpileptifkc anftoterne tycktes ock aftaga i tid 
och 
