ifi 1773- Apn Maj, Jun* 
7f lod ficalade Jord -påron af gula forten 5 hvil- 
ka hvar for fig blefvo rcfne pä rif-jårn, och I 
med lika aktfambet handterade^ for at bekom- 
iBa mjoi af dem bada, det jag" ej velat rena, 
pä det intet af det famma {l^ulle forfpillas. Jag 
fann med forundran, at Jord-notterne gäfvo ym- 
nigare, ån Jord-påronen, och at vattnet, fom 6- ' 
iles pa de förre, bl^f hvitt fom en Mandel- 
Bijolk, utan nägon obehagelig fmak. Sedan 
iDjol-vattnet var val utkramadt, vog maffan ef- 
ter Jord - nötterna litet ofver 1 fod, men efter 
Jord - pironen litet ofver i lod. Sedan mjölet 
bief torrt, vog det efter Jord-notterna if lod, 
men efter Jord-påronen J lod. Man kan nu fjelf 
doma, hvaä märkelig fkilinad det är imellan bäg- 
ge defia nyttiga rotcer. 
Denna {killnad uplyfes ytterligare af ett an- 
nat förfok jag anftålt, i det jag tog en rot af 
hvardera, lika- til vigten, dä de voro färfke> 
deffe blefvo i kammaren torkade pä en talrick, 
utan at hafva dem vidare i någon varma» . Det 
gick längt ut, förrän [ord -päronen blefvo tor- 
re. De förlorade fin färg, follo i hop^ och 
torkade hunno -de ej til fjerdedelen af det de 
vogo friike, fom var vid pafs-^lod. Jord-not- 
terne deremot, af lika tyngd dä de voro färlke, 
blefvo fnart torre, behollo fedan fin iårg, och 
förlorade ej fullt ut hälften i torkningen. For at 
bättre fe fkillnaden, lä fändas nu rötterna torka- 
de; de hvitaktiga äro Jord-nötter, men de^grä 
Jord -päron. Sä väl af detta, fom af forfoket 
med mjölet, lärer kunna flutas, hvad märkelig 
flcillnad det är imellan defle bågge rotOag, och 
hiru Jord«påi'onen hyfa niera våtlka^ 
