1773- Ju'- ^"g- ^^P^^ 209 
to dä högre ^ fullare och fegelbare i bredd och 
djup* Dc Rännilar, fom nu knapr fora en fnial 
ådra, åro åh ofverblefne vittnen til denna fak^ 
Man ftall foreiåtta (ig, at neka Vattu-rninfknin- 
gen, när man ä denna Vågen, och i fynnerhet 
Söder bort frän Mofkwa, ftådar likafom hela 
uttorkade Infjoar ^ ty hvad kunne vi annat kal- 
la dera, medan de ännu torna fig det måfta de 
hinna, och en del gjort fig redan aldeles tor- 
ra? Utlupne åro alla de Floder, fom nu fatt 
annat namn af Dalar imellan Sand-äfarne, Man 
må kalla dem Naturens egen utdikning, och 
de hafva nagorftådes norr om Novagorbd gag- 
neHgen formätt marken, at varda högland och 
torr. Sf5dra Ryfsland har for fl begynt med den- 
na af hållnings huru mäfte då icke den Norra 
delen, fom än i dag år ett Moras, varit ofver- 
fvåmmad alt ifrån Novagorbd til Belten? Om- 
fider iolgde ock deffa Floder de Sodras exem- 
pel , och gingo bort til de vilda Vatnen. De 
låra icke forgåta denna Vattu- flyttnings at ju 
ån framgent uttorka fig. Sedan Floderne utlu- 
po, uptäckte ftranderne och bottnarne fin Sand, 
denna oikiljaktige Vattnens foljefvån. Han kan 
icke heller vara borta i fjelfva det jordrike U- 
krain, men frambryter i Dälderne. Pä detta 
Land-Haf, tjena Hogderne längt ifrån til kän- 
ning och fpådom af nägon foreftående Dal, 
eller än ofrig Back. Floden Chorol, ehuru 
nu mer bred ån djup, år dock häruti mårkelig 
med Stränder, å ena fidan ovanligt höge. Ti- 
den gifver i finom dag ett ftort forfok i den fin- 
ning^ dä Matning bcftåmmer Landets upf^aerJe 
Hågd. Tycket vill hafva det hogdt frän ^Soder 
O emot 
