GNUS 5 Jonston och ätflvillige flerc Audtorcr fo- 
regifva, år näppeligen troligt. De fåga, at han 
{tonar intet djur, om icke Vargen, med hvil» 
ken han ganCka val flcall kunna omgas. Annars 
foregifva de ock, at han (kall vara mycket be- 
gärlig pa as, och åta deraf läglupfkt, at buken 
fvåller up fom en trumma, hvarpa han fkall ftålla 
fig imellan tvånne nåra intil hvarandra ftaende 
Trån, til defs alt det han åtit gått bort per po- 
fteriora 5 och i lådan (lållning atbildas han ock- 
fä af Olau3 Magnus, Gesnerus, Schottus 
och Jonston. Men Herr Gunnerus nckair 
detta ^ och häller det aldeles for en fabel. 
Jag har funnit denna Icfvandejårf långt min- 
dre glupiDkj ty den a?. Januarii blef for honom 
kaftad en ofödd kalf, hvilken han ej pä 3 da^ 
gar hann at åta up. Jag vet icke, om han fkall 
vara mindre glupfk, dä han flår fångflad, ån da 
han far gå i fin naturliga frihet, hvareft han of- 
ta, i briftaf foda, nodfakas fvålta i flere dagar, 
hvilken långa fafta torde kunna fororfaka mera 
glupfkhet. Han låppjar våtvaror (åfom en hund. 
Atfkillige Scribenter omröra den fynnerliga lift^ 
hvarmed Jårfven, läfom oförmögen at fpringa 
fatt Renar och an^ra fnabbfotade ^jur, fom han 
äilundar fig til rof, klifver up i tråd, hvarun- 
der dc plåga hafva fin gäng, och ligger dar i 
forfåt for dem, tils dc komma at paffera midt uq- 
der, dä han fom en pil käftar fig ned pä Dju- 
ret, fpånner fig faft med klorna, och biter (ä 
långe, tils bloden forrunnit, och Djuret ftortar. 
Men hårom har jag ingen ting kunnat utröna 
på denna fängflade Jårf , icke heller om mycket 
P 3 an- 
