i 1774^ Jan. Febr. Mart^ 
magen och en olidelig torft, lå at han mäftc 
låmna arbetet och ga hem. Vågen var val icke 
lang, fom han hade at gora^ men han blef der* 
under lå trott, fomnig, yr i hufvudet och fvag- 
fynt, at han knapt orkade eller kunde fe, hvart 
han gick. Ändteligen kom han in pä fin Hus- 
bondes gärd, och begårte med mycken häftig- 
het dricka, det han fick, och med glupfthet 
genaft utdrack. Pä drickat fordrade han mat, 
h vilken åfvpnledes framfattes^ Han ville nu åta> 
men, i ftållet for at taga med fkeden i fatet, 
förde han den pä . omfe fidor derom , och be- 
gynte til flut fvårja ofvcr Pigan, fom han men- 
te velat gora honom (kalkftycke, och gifvit ho- 
nom ett tomt fat. Hans Husbonde märkte nu 
håraf, at han yrade, och bod honom gä at läg- 
ga fig. Han emottog tilbudetj men dä htn (kul- 
le gä utfore gärden til Dräng -kammaren, fom 
hade nägra trappfteg utanför dörren, begyn- 
te han i det ftållet klifva upfore en Går*^ 
des-gärd, och, pä tilfrägan, hvad han årnadc 
gora eller hvart nan ville taga vågen, fvarade, 
at han gick upfore trappan, fom bar til kam- 
maren. Han leddes altla härifrån in, afklåddes^ 
och lade fig 5 och var knapt kommen i lång^ 
forr ån han fomnade. Detta var vid pafs kU 5 
e. m. Sömnen räckte, utan uppehåll, til kl. 7 
följande morgonen* Då väcktes han val up> 
men han klagade ofver mycket ondt i hufvudety 
talte utan fammanhang, och, då han (kulle klä- 
da pä fig, bar fig |nnu ät, fom hade han al- 
deles varit ifrån fina finnen. Nu blef Husbonden 
illa vid, och fkickade efter mig. När jag an- 
kom, fann jag anfigtet vara mycket rodt och 
D 4 up- 
