130 1774- -^P^'* ^^'"^j- J'-'^"- 
Forfynen har gifvit Kalfvarna cn ladan natur, 
fom kan tala det hiirda ciimatct. Eiiuru de der- 
fore ofta kam födas, pä kalla Sno-dnfvan, kan 
dock det fp^å-i foflret^ lom val ar niigot hög- 
bciit, men til kroppen föga ftone, än en några 
mafiader gammal Kiiling, itraxt foija med mo- 
dren, [om hela dagen kan vilras- pa Sno-rälret, 
och med Snöns iipgrafvande foka fin bet, til 
defs hon kan komina til nägot llålie, hvareft 
marken år bar. 
Den kalla bläften, fom oftn vankar i Fjäl- 
len, år viflerligen deffe fma djur ej til nägon 
forman, lafom iiagre föregifva, utan håldre til 
fkada, hålft om tillika nägot Snö-Hafk infaller, 
hvaraf de blifva väte, öch lafom mycket har- 
tunne, nodvflndigt mafte fryfal J ladan händel- 
fe plåga idoge ^lushonder och Vall - hjon ticd 
fkoPiar upkaila gropar h|r och dar, ned til 
jorden, uti hvilka de iniätta lådana Kor, forn 
nyis burit, med deras Kalfvar, Få vara i nä- 
got lugn, tils väderleken blir blidare, och be- 
vara de låledes vid lif många (ädane ömtålige 
kräk, for väderlekens väldiambetr 
Såfom.deiie kreatur ej hafva den forman, at 
blifva fkotte och matade af andra i. forltone la- 
fom annan Boflcap , iå har kreaturens Herre for- 
fedx dem med (ädan egenltap, at kunna , lä fnart 
de åro några dagar gamla, foka efter Ren-mos- 
■fan, eller annat åteligt gräs, hvilket ej' märkes 
fä tidigt hos annan Boflcap. 
Renens foda år om Vintren den bekanta 
hvita Ren-niollan, (Lichen rangiferinus. Flor. 
Lap. 437)5 fom våxer pä hogder och torra Tall- 
he- 
