1774* -^P^* ^^j- 
vid deras flyttningar, til nya betes- ftållen, åro 
ibland ovifle, hvareft Renmofle - hedar finnas, 
lata derfore Renarna fjelfve utvifa dem, hvilket 
de ock måfterligen kunna, grafvandes aldrig uti 
Snon, pä andre Hållen, ån där moffa finnes. 
När Lappen marker, at Renarne i fin gang 
ftadna, och begynna göra fig gropar i Snon, 
ftadnar han med lin rela, och flar up fit tjäl!, 
hvareil han har fin hemftad, lå länge betet varar, 
At Renar hafva god lukt, kan åfven fkon- 
jas deraf, at när vid flyttningar eller betcsftäl- 
len, en heller flera komma at fkingras ifrån 
hjorden, och ga for fig fjelfve, kunna de genom 
lukten vädra igen fitt lällfkap, om det än vo- 
re 2 ä 3 mil längt, lä framt de ej åro af det 
flaget, fom foka tiitålle at gä Omilde fran andra, 
hvaraf gifvas mänga, fom aro Vallhjonen til o- 
troligc befvår. 
At Renar hafva god horfel, tyckesmed nå- 
gon vifshet kunna deraf flutas, at da rnan är 
ftadd på någon refa med Ren-fivjuts^, ofver S jöar 
eller vida fläta fält, får man ofta märka, huru 
han begynner lyftra efter, om någon är i vågen, 
anten efter eller förut ^ längt forr än man med 
ögonen kan fe någon. 
Han år åfven något lårakrig : ehui'U vild och 
öflyrig i forftone, når Lappen flcal tämja ho- 
nom, dä han lyder h varken tom eller flag, blir 
han åndteligen lä fpak , at han låter fl:yra fig, 
allenaft med en tom^ och hållet kofah rått, äf^ 
ven der ingen väg år. Huru de genom vanan 
kurma låra^ at gifva aktning pä Vallhjonens 
top^ kan af följande mårkas : Når de fliola be- 
tas 
