^34 1774* Apr. Maj. Jun. 
tas, år nödigt, at de genom god iipfikt hallas 
tillamninns, , at de cj ma, fkingras och lopa vidt 
omkring. När da en eller ficre fpringa pj na- 
gor häll ifrän de andre, och Vallhjonen biilva 
dem varfe, begynna deffe flcalla och- ropaefccr hun- 
dar, !om fkola drif\^a dem tiibakars, och [ar wm 
dä ie Renarne pa detta fkriet (ä upfrrårkfame, at 
de vända om och gä til de ofrige, förr än hun- 
darna hinna komma til dem. 
Åt fimma ofver elfvar och fmä Sjöar, åro de 
mycket färdige 3 de hafva hårtil ftor hjclp af 
de breda klofvar, h varmed dc åro forfedde, pä 
bade bak-och framfotterna, kunna dcrföre ;dr,der 
iimrnandet hälla fig iä högt i vattnet, ai hcia 
ryggen fynes ofver vattu -bryner. 
När de fkola taga fin kob ofver någon elf 
eller nägot fund , tär man med Brundran fe en 
befynnerlig dygd hos de gamla Renarna, hvil- 
ka, dä de märka, at de unge och mindre driili- 
ge ej vilja gä ut i vattnet^ ehuru bäde folk och 
hundar forfoka at drifva dem, fimma de äldre 
e] allena ft (kyndfamt ofver, och med fitt läte 
läfom bjuda til at läcka dem efter, utan ock 
dä de fe, at de äro tröge, fimma de tiibakas, 
och gora fini lofvar hit och dit^ läfom at vifa 
dem huru ingen ting är at frukta fore, och när 
de omfider Lä dem ut i Vattnet, ilälla de fig fram il 
for dem, då de unge följa dem efter. 
Ehuru Renarne^ hälfl: i Luleå Lappmark, 
fom af alla lårer ligga iängft (^) upp i Norden, 
^ 
(*) En del af Torne Lappmark år nägot Nördiigare 
ån Lule Lappmark: Halde - fjäliet , det öfvertra i 
den förra^ ligger under 69^ gradets Pol-hogd; men 
