2 17? i* Jan. Febr. Mart. 
det torra eller Land. Hår märkes med vördnad 
och forundran den Alsmågtige Skaparens vishet, 
fom fä beftåmt vatnets myckenhet , at ock til- 
råckeligt Land blifvit lepinadt til boning for 
månnifkor och de djur, fom ej kunna lefva i 
vatnet. Med djup vördnad bor ock defs God- 
het årkånnas, fom i Naturen infatt den Lagen, 
at vatnet fkal gifva dunfter ifrån fig, hvilka i 
luften famlade, nedfalla i Sno eller Regn, och 
befukta den torra jorden, at befrämja aliehan» 
da växter, til deras uppehälle, fom lefva på det 
torra. Men en del af det fåledes nedfallande 
vatnet, famlar fig i Rännilar och Bäckar, hvil- 
ka, då flera af dem flyta tilfamman, åftadkom^ 
ma Åar, Strömmar och Floder, fom flyta r ti- 
baka åt Hafvet, hvaraf tillika blir klart, at Stran- 
derne åro lägre, och at Landet, där Båckarne 
taga fin början, mäfte vara högre. 
Den Tra&en, hvarifrån vatnet åt alla fi- 
dor börjar rinna, kallas Land~b6gd. Det händer 
ibland, at den finnes på et enda (tållc, då lan- 
det är rundaktigt, men om hogden af landet 
ftråcker fig i längden, fom gemenligen flcer, 
då f jelfva landet är långt, kallas den tands-rygg 
eller Lands- kål. 
Denna landets uphogning fker icke ofta i 
jämt upftigande, utan åro uphogningar och ned- 
länkningar i en forunderlig och pä margfaldigt 
vis omfHftande ftållning om hvarannan blanda- 
de. De mindre uphogningar komma under namn 
af Högar ^ Backar och Kullar , ehuru defle ord 
icke aldeles betyda det famma. Håg är en min- 
dre rund ak tig uphogning. Kulle ar en något 
ftorre 
