1768. A pr. Maj. Jun* 107 
j) Samma egen/kap hafva alla, delar uti Ste- 
nen, efter f amma läge y eller axelens direttion y fd 
väl dd de fltta fafl y fom då de dr o Jkilde vid Ste- 
nen. Däraf kommer, at 
f) Om Stenen värmes lika 6 f ver alt , bår den 
icke få mera än tvdnne Poler, efter de medlerfta 
delarnas contraira Poler förtaga hvarandra. Li- 
kafom flera fmå ihoplagde M agneter, utgöra en 
enda med tvä Poler fårfedd Magnet. 
7 ) Om åter en del vårmes eller kyles olika emot 
den andra y kunna flera Polariteter y få fom puntta Con* 
fequentia på Magnet er , up komma på flera ftållen, Så- 
ledes kan Stenen vid ändarne få likartade Poler, 
men midt pä en contrair Pol, m. m. 
§> }<S. Låt ACB (Fig. 6.) foreftålla axe- 
lens långd af enTourmalin, fom vårmes vid an- 
dan- A, hvilken dåraf blifver Pofitiv, fä finnen 
emot C, et Negativt ftålle* hvilket fkrider fram 
til B, under det halfva delen A C, blifver Po- 
fitiv. Stenen far dä endaft t poler, ehuru oli- 
ka fordelte, och olika ftarke, efter andan A 
altid år varmare ån C. Om andan A därpå hä- 
ftigt aikyles, och fäledes blifver minut ^ bor e- 
mot C utkomma en pofitiv Pol, hvilken fkri- 
der framåt B, men under detfamma därigenom 
blifver ftarkare vid C, at B år förut Negativ, 
och låledes fjelf vacker denna pofitiva polaritet 
emot C. Detta bänder, om axelen AB har tilrdc* 
kelig längd, men icke då A och B årp lå nårå, 
at de näftan tillika vårmas och kylas j ty da felas 
rum for Medel- polen, och åndarne blifva altid 
contraire. petta förmodar jag vara råtta orfa- 
ken til olikheter vid Herrar Wilsons och Ae- 
