176%. Jul. Aug. Sept. 253 
ren , eller at Solfkenet om Vardagarna uttorka- 
de faften ur trådens ftammar och grenar, dä, 
medan rotterne hela langa tiden voro inneflut- 
nc uti 6 til/qvarters djup kale, och icke kun- 
de drifva up ny faft, i ftållet for den fom blif- 
vit uttorkad. Se VI. Tornen af Kongl. Ve- 
tenflc. Academiens Handl. p. zf . Når man hår 
vid jåmforer den beftåndiga Naturens lag, at 
effcéter åro proportionerade mot deras orfaker, 
och at lika orfafc äftadkommer altid lika efFeft, 
når alla andra omftåndigheter jämväl därvid for- 
hålla (ig lika* få år ock det vid ofvannåmndc 
Ron helt tydeligt och ovederfåjcligt* 
4:0 At man kunnat undvika ofvannåmndc 
forluft, och dåremot gora fig hopp om lika 
od bärgning afHvete, på det ofriga af ofvan- 
efkrefne åkrar, fom på det fty eket, dar vågen 
gått, qm man i vinterns början, 1766, dåden 
mycknk Snon på en våt åker foll, forftått at 
nyttja den forfigtighet, fom jag federmera fått 
hora , at några erfarne , men likväl ganfka fä 
Landthushållare brukat, at med Vält, eller på 
fått, fom tjånligaft kunnat fke, låta tilkrama 
Snon, få at viriter-kolden fedan defto båttre kun- 
nat i jorden verka den for Hvete-brådden erfor- 
derliga och nodtfåndi^a kålen. Det år vål nog 
bekant, at icke alla år fådan väderlek infaller^ 
fom år 1766 > men når få händer, at Sno på 
otilfrufne åkrar, utan mcllank ömmande töväder, 
Händigt okas, få at det icke kan hinna fryfa 
omkring fådes- roten, hvaraf gamla Landtmån 
med tåmmelig fåkerhet kunna fpå tilkommandc 
iniCivåxt} få lårer 5 enligt den regeln, at man af 
egen 
